Hei, jeg er Bonnie Arnold og jeg er produsent på Dragetreneren.
Hei, jeg er Chris Sanders, jeg er forfatter/regissør-
på Dragetreneren. - Og jeg er Dean DeBlois, -
- forfatter/regissør nummer to.
Så for de av dere som ikke vet det, så ble hele denne verdenen faktisk-
- født ut av fantasien til en britisk forfatter som heter Kressida Cowell, -
som skrev en bok med samme navn. - Vet du hva?
Vi glemte å snakke om noe.
Den lille dragen i tittelen.
Å, ja. - Som var noe Craig Ring-
- kom på en løsning til. For vi prøver alltid å tilpasse våre titler-
- og hans løsning - som jeg synes var briljant - var å la Tannlaus-
- bevege seg gjennom stjernene da DreamWorks-tittelen kom.
Og den er subtil nok til at mange ikke ser den.
Jeg elsker den åpningsscenen av Pierre-Olivier Vincent...
...av... Borkøy med alle lysene og tårnene.
Ja.
Denne sekvensen er interessant fordi da Chris og jeg ble med på-
- filmen, var det en sekvens som denne på plass-
- i den eksisterende versjonen av filmen, -
- og det var da vi virkelig fikk tenning.
Vi syntes det var en flott måte å åpne filmen på; et stort, spennende slag, -
- med en gutt som koste seg stort.
Jeg syntes dere virkelig gjorde en flott jobb med å justere-
- Hikkes fortellerstemme, at han forteller denne historien, -
- og man er i hans perspektiv.
Ja, historiefortelleren i seg selv er interessant-
- fordi vi prøvde denne sekvensen et par ganger uten dialog, -
- og dialogen kom sent inn.
Men vi...
Vi måtte til slutt spikre den...
Det er forvirrende nok... Vi var vant til det fordi vi leste bøkene, -
- og vi var klare, men for en som har nettopp blitt introdusert-
- til det hele, vikinger, og dragekamper, så er det litt...
Jeg synes... ...mer enn du kan forklare-
med bare bilder. - Dette var vår mest-
- komplisert sekvens i hele filmen.
Det virker som den tok lengst tid til å fullføre alle elementene.
Ja, dette var sekvensen som aldri tok slutt.
Det var det første... Det var en av de første vi startet, -
- og det måtte ha vært en av de siste vi fullførte, -
- for det ble alltid forandringer.
Du introduserer alle hovedpersonene, -
- alle drager. Det er natt.
Det er mange effekter. Det er bare masse historie å etablere.
Og det er faktisk et stort... Jeg mener, i alle...
Hvis du ser på hele filmen, -
- er denne sekvensen virkelig en miksetriumf.
Og jeg har alltid beundret miksing, -
- men det var ikke før Gary Rizzo og co. Satte seg med denne, -
- og virkelig prøvde å finne en balanse mellom fortellerstemme, -
- de spesielle effektene, musikken og dialogen.
Den fant aldri sin plass-
- før den gikk opp til Skywalker Ranch, -
- og med Jon Null og Gary Rizzo, -
Og Randy Thom. - Og Randy Thom.
Vi hadde en fin blanding. - Det er sant.
De var de som fullførte den.
Det er ikke engang så mye blanding her, mer lyd, -
- fordi mellom effektene, musikk og dialog, -
- må du ha ulike i bresjen i forskjellige rekkefølger.
Det er en kompakt sekvens til å starte en animert film med.
Det er forfriskende, med en fin stor kamp.
Og belysningen-
er så unik til animasjon å være. - Å, ja.
Ja. - Kanskje dere kan snakke litt om-
- Roger Deakins og hans arbeid med det svarte og mørke og hvordan...
For de av dere som ikke vet det, -
- inviterte vi Roger Deakins til å holde noen forelesninger for oss, -
- og kanskje også en workshop om belysning, fordi vi er så store fans-
- av hans lys og hans kinematografi. Og til vår glede og overraskelse, -
- ble han med på hele prosjektet.
Og denne sekvensen er et flott sted å begynne å snakke om-
- hva han bidro med. Han fikk en Jarhead- belysning-
- under hele dette. Meget lik-
- noen av kampsekvensene.
Særlig er det et øyeblikk snart-
- hvor Gugge løper ut av smien sin, -
- med øks i luften, -
- og han skal dra ut i kampen. Den scenen, spesielt, -
- vil jeg at alle skal se fordi den-
- representerer noen av de beste belysningene i sekvensen.
Og svært uvanlig for en animert film.
Denne sekvensen er også en fantastisk presentasjon-
- av vår utrolig begavede effektavdeling, -
- som for Chris og jeg, med bakgrunn fra klassisk animasjon...
...var slik en godbit.
Vi ble alltid svimle hver gang de ville vise oss en eksplosjon, -
- eller annen form for effekt de arbeidet med.
De er ikke bare superflinke til det de gjør, men 3-D...
Beklager, dataanimasjon gir deg mye detaljer, -
- og du kan virkelig få noen ganske spektakulære spesialeffekter.
All ære til Matt Baer, -
som var sjef. - Her er det. Det er scenen.
Rett der.
Av Hikke. - Ja, av Gugge.
Gugge drar, beklager. - Det er utrolig.
Den berømte garnscenen, ikke sant?
Ja. Det er mye håndarbeid der. - Det var... Sånne ting-
- virker så enkelt, men de er så komplisert i CG-animasjon.
Ja.
Noe av det mest tiltrekkende for Chris og meg angående prosjektet, -
- var ideen om at dette var en dragefilm-
som ikke bare har én drage. Det var forskjellige raser.
Vi så muligheten til å kunne tilegne ulike personligheter, -
- og attributter og forskjellige typer flammer i hver drage.
Det gjorde denne filmen unik.
Og potensialet for at den skulle bli spesiell, lå i dragene.
Dette var vår første introduksjon til de forskjellige typene, -
- alle innenfor rammen av Hikkes ambisjoner, -
- fordi han vet at hvis han kan slå dragen, vil han tjene sin plass-
- innen vikingsamfunnet.
Og selvfølgelig har han øynene på de største og råeste...
Kanskje ikke den største, men definitivt den råeste.
Den ene de ikke har sett.
Ja, dette kalles Monstrus Mardraum.
Og Steinur, Hikkes far, kommer inn og redder alle.
I hierarkiet, er Monstrus Mardraum reservert-
til de beste vikingene. Og de tøffeste kan utfordre ham, -
- fordi han av type er som oksen i ringen.
Han er en showmann, og han elsker å kjempe ansikt til ansikt, -
- og han elsker mengdens hyllest.
Det er her vi finner ut at Hikke er Steinurs sønn.
Og han virkelig rotet det til.
Vi prøver å foreslå en bakgrunn der hver gang Hikke kommer ut, -
- så skjer det noe grusomt. Og stakkars Steinur er fanget i midten.
Da vi hadde våre første samtaler med Gerard Butler om karakteren, -
- tenkte vi: "Hvordan kan du trekke en empatisk linje-
- mellom en fyr som er gallionsfigur for denne vikingklanen, -
- og har mye ansvar på skuldrene sine, -
- og en far som faktisk bryr seg om sønnen sin, -
- men som må håndtere det faktum at sønnen ikke vil høre, -
- og han blir samfunnets bane?" Og Gerard likte det.
Det utrolige med ham, er at han går så inn i rollen, -
- og han ønsker virkelig å forstå motivasjonen og skjønne alle...
...subtile fasetter av deres personligheter.
Dean og jeg startet vårt forhold til Gerard-
- med en to-timers telefonsamtale.
En konferansesamtale en lørdagsmorgen hvor vi bare snakket-
- om hvordan i all verden vi kan få publikum til å forstå at denne fyren-
- ikke er todimensjonal. Det er en grunn til at han er så hard-
- mot alle rundt seg.
Men han er svak for for Hikke og er glad i ham.
På sin egen måte. - Ja. Det er forståelig.
Han er ikke bare... Ja. Bare...
Han er ikke bare, krass og sint for...
Irritabel. - Bare fordi.
Selv om filmen kan virke som historien om en gutt og hans kjæledyr, -
- et farlig kjæledyr, startet den som en far/sønn-historie.
Og det ligger under hele tiden.
To karakterer som ser veldig annerledes på ting, -
- og det er deres reise hvor en sønn prøver å oppfylle-
- forventninger fra... en svært streng far.
Og ved å bli venner med fienden, -
- ødelegger han ikke bare forholdet sitt til sin far, -
- men det blir det som til slutt gjenoppbygger det.
Ja, og det er interessant. Den samme samtalen ble grunnlaget-
- for en annen scene, som snart kommer, -
- mellom Steinur og Gugge hvor de snakker ut-
- etter alle andre er i ferd med å gå ut av mjødhallen.
Han og Gugge setter seg ned snakker om Hikke, -
- og utgangspunktet for scenen var den samme samtalen-
- vi hadde hatt på telefonen, hvor han-
- lette etter ulike dimensjoner til hans personlighet, -
- og at det var svært viktig for ham at han har en fortrolig, -
- en han kunne være helt oppriktig med.
Det fine var at Craig Ferguson, som gir stemme til Gugge, -
- og Gerard Butler, som gir stemme til Steinur, -
- faktisk var venner og hadde et forhold.
Og jeg tror man merker det i denne scenen, at de...
Man tror at de har kjent hverandre i lang tid.
Det er det fine... Vi var ikke sikre, -
- helt fra starten av, hva forholdet mellom Hikke og Steinur-
- skulle være. Det utviklet seg langsomt idet vi begynte å skrive manuset.
Og denne scenen er veldig hyggelig, for her blir det bekreftet.
Når scenen er ferdig, forstår vi at hva enn-
- Steinur gjør, er ut av gode hensikter.
Han er bekymret for at hans sønn vil... Han vil drepe seg selv-
- hvis han går ut flere ganger.
Etterpå kan man gå videre og gjøre alt det andre man må gjøre.
Jeg liker ideen om...
Noen av de valgene som dere måtte gjøre som regissører, -
- var valget av musikk i denne scenen. Jeg mener, det er ingen.
Jeg mener...
Ja, det ble komponert på en slik måte-
- at det var musikk under alt dette, men det er en av de-
- beslutningene som blir tatt under miksingen.
Og Randy Thom, særlig-
- argumenterte godt-
- mot å ha musikk gjennomgående, -
- fordi man trenger avbrekk av og til.
Og det gjorde at musikken på slutten blir mye mer effektiv.
Man lar ørene hvile og tar inn litt av rommets atmosfære.
Og mer som et sentralt poeng på slutten av scenen.
Musikken er alltid der for å utdype stemningen, -
- men det er et par steder hvor fjerning av musikk faktisk gjorde-
- at det aktuelle øyeblikket føltes mer alvorlig, og det var et av dem.
Og det var et vanskelig valg, fordi John Powell hadde gjort-
- så mye fantastisk arbeid på musikken.
Ja, det var aldri et lett valg å ta den ut.
Dette er et av eksemplene i filmen på hvordan Roger Deakins egentlig brakte-
- en følelse av atmosfære til filmen.
Og da vi først satte oss ned med ham, han hadde en hel haug med bilder-
- fra sitt eget personlige bibliotek, -
- og vi bare snakket om hvordan å få følelsen av, i dette tilfellet, -
- en tåkete skog som ble gjennomsyret av fuktighet, -
- som hadde den myke følelsen av torv under føttene.
Det er så mye atmosfære generert av øyeblikk som dette i filmen, -
- som tidssetter den på en veldig subtil måte.
Og det skiller den fra mange animasjonsfilmer jeg har sett.
Og som bevis på konseptet, dette var en av de...
Jeg tror dette var den første scenen, eller sekvensen, i hele filmen, -
- som ble fullt animert.
Ja, det er alltid et øyeblikk hvor du vet at når du lager historien...
Det er et avgjørende øyeblikk for hele greia, -
- som man kan ha mye sikkerhet i.
Du vet at uansett hva som skjer, idet du begynner å forstå karakterene-
- og forholdene, vil dette øyeblikket oppstå.
Og dette var det for oss.
Vi visste at han ville finne en nedskutt drage i skogen, -
- og det ville være hans test å se om han kunne oppfylle sin skjebne-
- som viking, og det blir en privat fiasko fordi han ikke klarer det.
I hver film vi har jobbet på, er det alltid det øyeblikket-
- hvor sementen tørker først, og du kan bygge alt rundt det.
Ja, det er den første "teltstangen".
Det var akkurat en scene, -
- og jeg skulle ønske vi hadde snakket om den da.
Men den representerer et hell i uhell som faktisk skjer-
- av og til i animasjon. En scene hvor vi panorerer fra venstre, -
- eller fra høyre til venstre. Vi flytter kameraet venstre.
Vi er på vei opp Tannlaus' kropp og det er et øyeblikk-
- hvor Tannlaus' vinge er i forgrunnen og den skjuler øyet.
Og opptaket hadde blitt opprinnelig vist til oss-
- med... Vi filmet opp dragen fordi vi skal lande.
Kameraet skal stoppe på øyet hans.
Og vi hadde sett den flere ganger og den fungerte bra.
Men da vi så den en gang til på annen visning i kinoen, -
- og det var en feil som ikke hadde blitt rettet opp.
Men det var et opptak der, idet du panorerer forbi dragens øye, -
- er øyet lukket. Og idet vingen krysser foran øyet hans, -
- går det til et åpent øye.
Det var en spøkelsesaktig, rar effekt, -
- som ikke kunne planlegges, noe som bare skjedde.
Og vi så det og elsket det og sa: "Å, du store, -
- gå tilbake og gjør det slik."
Jeg tror det vanskelige ved at denne scenen ble ferdig først, -
- er at denne hadde de fleste...
Alle ønsket å gå tilbake og gjøre alt litt bedre til slutt.
Men vi gjorde ikke egentlig... Vi hadde ikke tid.
Men den er fantastisk som den er. - Ja.
Det er et godt poeng. Når du snakker om å lage disse filmene, -
- er tid alltid knappeste ressurs.
Du har så mye tid til å få ting gjort, og så er det ikke tid.
De blir aldri ferdige. De blir bare utgitt.
De er bare er forlatt eller... eller utgitt.
Denne sekvensen, jeg vet ikke hvorfor, -
- jeg elsker teksturene og overflatene i denne sekvensen, -
er fantastiske. - Jeg elsker at de snakker sammen.
Her tror jeg vi spilte inn Gerard Butler-
- og Jay Baruchel i samme økt, gjorde vi ikke?
Og prøvde å få dem til å snakke sammen.
Dette er en av de sjeldne øktene vi klarte å få dem begge-
- på samme sted. Jay og Gerard og Craig Ferguson-
- var i stand til å komme sammen i New York-
- på en rekke innspillinger over to dager, som ble...
Vi klarte å treffe alle store punkt i deres forholdskurve.
Det gjør prestasjonene mye bedre.
Ja. - Synes ikke dere?
Ja, en av de tingene du ikke får mye av i animasjon, -
- er spontanitet, og det er...
Det blir litt rotete, men det du ender opp med, -
ved å ha skuespillere, -
- er at de kan snakke over hverandres replikker, -
- og de kan lage egne vrier på eget materiale som vi skrev, -
- slik at det føles mye mer livlig og improvisert.
Det er alltid et logistisk mareritt å få det til, -
- men i denne filmen fikk vi bra materiale-
- mellom Gerard og Craig og Jay.
Og America spilte med Jay et par ganger, -
som var fantastisk. - Ja.
Jeg elsker lyden i dette rommet. Det er ekko...
Dette er et annet eksempel på Rogers innflytelse, -
- men også vårt eget ønske om å få en stedfølelse.
Det var vanskelig, -
- men vi hadde ikke råd til regn, for det er veldig vanskelig.
Og spesielt i samspill med pytter.
Men vi tenkte: "Hva om vi bare får følelsen av et uvær?"
Og så vi dekket alt med regnvann, -
- og det faktisk fungerer i den nordiske stemningen, -
- og gjør at det føles som å være der.
De små detaljene gjør mye ut av seg, -
- og man kan nesten lukte luften og føle fuktigheten.
Det bidrar mye til at det føles som en virkelig verden.
Absolutt. - Gjør det føles som...
Tanken om at uværet gikk over.
Det beste med Roger-samarbeidet, -
- er at han satte dem opp som du beskrev.
Han ga oss en masse referansebilder og det flotte med vårt team:
Craig Ring, vår effektsjefen vår, -
- og Kathy Altieri og alle lysfolkene...
De gjør at det ser fantastisk ut. - Ja...
Mye takk til Craig Ring og Kathy Altieri, -
- fordi de var problemløsere-
- når vi ikke hadde mye tid eller ressurser igjen.
Og så dette er... denne sekvensen, særlig, -
- er slags mirakel fra deres side.
Dette ble ferdig helt på slutten.
En av de siste sekvensene, nesten.
Det var en av de siste. Noe interessant om denne historien, -
- er at vi har definitivt hatt andre akter-
- som føles tomme, og du gjør ditt beste for å finne ting å gjøre, -
- så det skal virke som du har en full, -
- og tett andre akt, og denne filmen var det motsatte.
Vi hadde en andre akt hvor vi hadde så mange forskjellige ting-
- vi kunne gjøre hele tiden, at det var egentlig mer-
- som å være trafikkpoliti, -
- og å sjekke at de riktige tingene ble godkjent, -
- og at vi ikke brukte feil ting.
Og bare muligheten til å gjøre treningssekvenser-
- i andre akt, var virkelig fantastisk, fra et historieståsted.
Det er noe som for oss-
- har vært helt enestående innen animasjon, -
- i hvert fall filmene som vi har jobbet med.
En av grunnene til at vi la treningen til slutten, -
- var at vi visste... Vi visste at de var vanskelige, -
- for vi var opptatte med å løse Hikkes historie.
Og en del av metoden på denne historien, -
- var å bringe Hikke frem, -
- og gjøre hans forhold til faren sin, og hans forhold til Tannlaus,
- så drivende og full av emosjonelle investeringer som vi kunne få det.
Og det gjorde at bi-karakterene-
- ble oversett lenge.
Det er interessant fordi vi har noen av de beste-
- skuespillerne, men vi hadde ikke store roller-
- som de kunne fylle. Det er litt bortkastet.
Kristen Wiig, TJ Miller, Christopher Mintz-Plasse, Jonah Hill, -
- var veldig gode i birollene.
Og når du hører dem, er det morsomt og gøy og...
De var gode til å ta alt vi hadde skrevet-
- og bare improviserte.
Så det så bra ut. - De kunne gi oss minutter-
- på minutter med materiell til én replikk, -
- så de hjalp oss å definere karakterene på den lille tiden-
- de var på lerretet.
Mye av Hikke defineres av hvordan han...
Barna er nesten som et mikrokosmos av landsbyen.
Og det faktum at han ikke blir akseptert av dem, -
- og han blir akseptert av dem... Det er en annen del av historien, -
- en underliggende del av historien.
En av delene av historien som ikke trenger mye omtanke, -
- men som er tilfredsstillende. Nå er dette en... OK.
Jeg elsker det der.
Det var en fin, liten visuell bit som sa så mye mer-
- enn hvis det ble gjort med dialog.
Slettingen av halen? - Ja, jeg tror det er en av de tingene...
I animasjon er du alltid på jakt etter en mulighet-
- til at en karakter ikke sier noe, spesielt hvis det er overmåte opplagt.
Det vil være et av de øyeblikkene man kunne bruke den boken-
med god virkning. - Jeg tror det er en ting...
Noe annet dere gjorde, -
- var å gå tilbake og ta ut noe av dialogen da vi innså-
- at noen av de tegningene...
Vi så dem og forsto at vi ikke trengte det.
Det måtte ikke forklares hele tiden.
Det beste med det hemmelige forholdet i skogen, -
- som han utvikler med Tannlaus, er at det kan være uten dialog.
Noe som Chris og jeg oppdaget i arbeidet med tidligere filmer, -
- ved å prøve og feile, er at man trenger øyeblikk-
- hvor man legger til rette for musikk, -
- og bare stillhet, generelt.
Det føles faktisk bra i denne filmen, for de andre delene er så hektiske.
Det er verdt å merke seg at mye av Hikkes fysiske skuespill-
- kommer fra en av våre animatører som er utrolig begavet-
- til slike ting.
Det er et stort øyeblikk her hvor Astrid og han er alene, -
- og hun skyver boken på ham og er da i ferd med å...
Her. Hun skyver boken på ham og så drar hun.
Det er mange som virkelig elsker animasjon, -
- som vet dette, men andre ikke, at stemmefremføringen-
- kommer fra skuespilleren, Jay Baruchel, -
- men den fysiske fremføringen kommer fra sjefanimatøren, -
- og kvinnene og mennene-
- som animerer hans karakter.
Og vi filmer mye referansescener, -
- slik at de kan se Jay Baruchels oppførsel, for eksempel.
Ja. - Og Hikke minner meg-
mye om Jay. - Vel, dette er en herlig blanding-
- av Jays stemme og Jays fysiske tilstedeværelse, -
- men også Jakobs naturlige evne til å lage ubehagelige situasjoner.
Animatører som Jakob sitter der-
- og ser på seg selv i speilet og spiller ut rollen.
Denne boken er en del av filmen som kom sent.
Første følte vi ikke at vi trengte noe sånt, -
- men det var også et ønske om å utvide verdenen, -
- og antyde at det er flere drager enn de vi kjenner i filmen.
Og mens vi la inn bokelementet, innså vi at-
- den fikk en spøkelsesaktig side.
Og det fungerer. Det er veldig effektivt, faktisk, -
- for å videreføre mysteriet som omgir Mørke vrede.
Hikke skremmer seg selv.
Det andre som er fint med denne tomme siden kombinert-
med den flotte musikken som slår deg når han åpner den.
Det gjør så mye for dragens mytologi.
En av de tingene som jeg følte fra starten av at vi trengte mer av,
- var vikinger i båter.
Det virket rart for meg at de hadde vikinger-
- som levde en ganske fredelig eksistens, -
- med sauer og boende på en øy.
Og ingen var i båtene for å seile rundt, så det var fint å få dem-
- vekk fra øya i ikoniske vikingbåter, på vei mot nye eventyr.
Jeg vil bare nevne hvor vanskelige-
- noen av disse tingene som vi tar for gitt, som vann og tåke-
- og sånn ting er å gjøre i CG-animasjon.
Vårt team gjorde en veldig bra jobb.
Noen ganger går det mot magefølelsen fordi du tror-
- de dyreste effektene må være noe sånt, -
- med en gigantisk eksplosjon og flammer.
Og de er relativt enkle-
- sammenliknet med samspill med vann.
Å ha en båt i vann er så vanskelig, -
- men å sprenge hus er ikke så vrient.
For når du gjør det vi gjør, -
- går man så inn i historien at man ikke tenker på de tingene.
Du vet at du nærmer deg en-
- når noen i rommet begynner å si: "Er det gjørme?"
Og du sier: "Det er gjørme." Og de sier:
"Går de i gjørma?"
Man sier: "Er jeg nærmere noe jeg ikke burde være nær?"
Jeg tror Dødelig Hoggtann, som dette er akkurat nå, -
- er nok min favorittdrage når det gjelder utseendet og...
...fargene... Han er den mest fuglelignende.
Han er morsom og jeg liker hans ild. - En av de andre tingene-
- jeg liker med sekvensen er hvor mye det viser Astrid og hennes skuespill.
Hun er en karakter som jeg ikke synes vi snakker nok om, -
- og jeg synes hun ble så... bare så vakker.
Hun er en sterk karakter, en smart karakter.
Av alle barna, av alle tenåringene, bestemte vi at hun skulle bli-
- den dyktigste og mest alvorlige om det hun gjør.
De andre tar det ikke like seriøst, -
- men hun er dødsalvorlig. Vi hadde en liten bakgrunnshistorie som vi skrev-
- for lenge siden som forklarte de fleste av barnas posisjon, -
- men hun hadde et alvor fra hun var liten jente.
Alt hun ønsket å gjøre, var drageslåssing.
Hun er også den vanskeligste å forstå fordi tenåringene-
- skal gjenspeile den eldre generasjonen, -
- ved at de gjør alt som forventes av dem, -
- og de kommer til fortsette troen om at drager må drepes.
Og at kampen fortsetter, og hun leder an i det.
Hun tror det helhjertet. Så det faktum at hun blir-
- den første til å snu, når hun blir tatt imot av Tannlaus, -
- og vist en annen side av drager, -
- indikerer at forandring er mulig.
America Ferrera har stemmen hennes, eller er stemmen til Astrid, -
- og jeg elsker det hun gjorde med det.
Ja, hun er god, og stemmen hennes er flott, også.
Det er en fin kontrast til styrken henne.
Dette er begynnelsen om forbudt vennskap, -
- som er den første av tre sekvenser vi var i stand til å gjøre med null dialog.
Dette har en liten del med solodialog fra Hikke helt på begynnelsen.
Men i resten kunne vi bare fjerne den.
Og sekvensen er over fem minutter.
Jeg var en av de kritiske som mente at vi ikke kunne opprettholde-
- fem minutter med bare... midt i filmen...
Men jeg ble virkelig motbevist av hvor fabelaktig animasjonen er, -
- og emosjonen i historien her.
I utformingen av Tannlaus vil vi å snakke om-
- behovene vi hadde. I boken-
- var Tannlaus på størrelse med en iguana.
Men vi trengte en som Hikke til slutt kommer til-
- å klatre opp på og fly. Han måtte være olm.
Og så en del av hans design er en som er veldig truende.
Men innebygd i ham er evnen til å bli en stor kattepus, -
- idet filmen fortsetter. Han måtte ha alle de faktorene, -
- og han fikk pattedyregenskaper-
- som er basert på et bilde av en svart panter.
Han har også plater på baksiden av hodet som fungerer som ører, -
- slik at de kan uttrykke følelser og nysgjerrighet, -
- og når de legges bakover, så er han truet.
For oss var det som ikke kunne endres på dragen, -
- at uansett hva folk tror en drage skal være, -
- eller hva en drage skulle ha på seg. Vi visste at vi måtte gi ham-
- et gigantisk sett med virtuelle ører. Her er de ikke egentlig ører.
Teknisk sett er de forstørrede plater, -
- og han har en rekke av dem rundt på hodet.
Men uten de gigantiske øretingene, ville man virkelig aldri forstå fullt ut-
- hva han føler og hva hans sinnstilstand er.
Chris, jeg vet du gjorde mye av dreiebokarbeidet-
- i denne sekvensen, men jeg vet også at Tom Owens hadde laget noen tidlige, -
- en annen veldig bra dreieboktegner, -
- noe av dette med drøvtyggingen av maten.
Og det var alltid så gøy.
Gabe Hordos, som er sjefanimatør på Tannlaus, -
- brukte mye av katten sin i Tannlaus' væremåte.
Slik at folk som ser denne animasjonen, -
- ser ofte elementer av sine egne katters atferd.
Han skjønte ikke at han var et kattemenneske før filmen startet, -
- da han adoptert en.
Mye av denne oppførselen finner veien inn i ting...
...måten Tannlaus fungerer, og uttrykk han gjør.
Jeg vet aldri om det funker, men der hvor han ser fuglen-
- fly bort, om det er tilsiktet at han skal føle seg misunnelig, -
- at den kan fly og ikke han.
Mye av dette kom fra Tron, Alessandro Carloni og meg selv, -
- på klipperommet.
Vi fant ut hvordan det skulle utspille seg.
Merkelig nok filmet vi hele møtet.
Vi bare ga kameraet til klipperen og sa:
"Film dette møtet i tilfelle noe skjer."
Og på det møtet utarbeidet vi stort sett alt som skjedde-
i denne sekvensen. - Jeg husker jeg var i-
- animasjonsrommet da Gabe viste deg-
- noen av prøveopptakene til denne sekvensen.
Det var så fantastisk å se hvordan animasjonen kunne se ut.
Ja, det er viktig å merke seg at de fleste av de tingene som Tannlaus gjør-
- i denne sekvensen, ikke er noe som ligger i ham.
Som betyr at de må bryte riggen og det er mange mennesker-
- i effektavdelingen som måtte gå tilbake og fikse det, -
- og, du vet...
Og hvis du bøyer ham for langt, -
- utvikler han en knekk i kroppen.
Det er en scene i begynnelsen av sekvensen, -
- hvor Tannlaus setter seg og kikker på Hikke, -
- før hele greia setter i gang. Og han kan ikke sitte ned.
Men Gabe var i stand til å lage det så vakkert.
Og et stort antall mennesker kom inn senere-
- og reparerte alt som måtte rettes opp.
Vi må nevne musikken til John Powell, som var så...
Denne sekvensen er så mye om musikken.
Det er en vakker kombinasjon.
Dette bildet... Her er det. - Dette er... OK.
Noe vil skje. Den lille bevegelsen dragen gjør-
- før han legger nesen i Hikkes hånd.
Og for meg, det er rett... der.
Det er så vakkert laget.
Av Gabe.
Det er øyeblikket hvor de knytter bånd, -
- eller det første øyeblikket de knytter bånd.
Jeg blir så imponert når noen kan tenke-
- på noe så klart, at det er en liten bevegelse-
- før han gir seg og legger nesen i hånden. Veldig imponerende.
Jeg tror dette var mye improv av barna, ikke sant?
De kaller dem barn. - Spesielt, ja.
Spesielt her. - Fra Jonah?
Den vakre hånden på den vakre foten. Jeg tror dette er...
Vi skrev ikke "vakker" i dialogen. Han la til ordet "vakker", -
- og det gjorde susen. Det ble helt latterlig.
Og han la til hele greia om ansiktet hans.
Fantastisk.
Craig Ferguson som Gugge, -
- var mye av limet som sørger for at mye av dette, -
- disse scenene, fungerer for meg. Det er bare...
Man tror på at han er læreren.
Du vet ikke om han er overdriver eller sier sannheten, eller...
Vi er i ferd med å gå inn i den andre av de tre sekvensene-
- som ikke har noen dialog.
Det er noe som Dean og jeg lærte en stund siden.
At vi ville prøve å legge inn steder i filmene våre-
- hvor vi bare lot dialogen gå vekk.
La musikken ta over. Vi er fans av filmmusikken, -
- og å finne steder hvor musikken bære handlingen.
Musikken og det visuelle.
Jeg er veldig stolt over at vi har tre plasser i denne filmen der det skjer.
Hvis du tar med "Secret in the Cove," er det fire.
Er det fire? - Ja.
Her lager Hikke en hale for Tannlaus.
Dette er en av de aller første bildene vi snakket om-
- da vi ble med på filmen. Hvordan skiller vi dette-
- fra andre dragefilmer, og hvordan oppdaterer vi ideen om drager?
Og én ting som bare slo meg tidlig, -
- var tanken om at vi ville ha en drage-
- som var delvis organisk og delvis mekanisk.
At Hikke har bygget-
- en slags erstatningsprostetisk...
Som han kontrollerer fra salen.
Det var et spennende bilde-
- vi mente det ville være flott.
Den var litt Miyazaki-aktig.
Dette var en av dem... En annen scene som ble produsert-
- veldig tidlig, ikke sant?
Dette er en av de tidligste, kanskje den andre.
Da dere kom på...
Dere malte et bilde av hele historien i filmen, -
- de flygende scenene sto klarest for dere.
Og vi bestemte oss for å ta dem først, når det gjelder produksjon.
Det var de stedene i filmen der du ikke visste-
- at det ville skje. Det er andre steder hvor det var mer opplagt, -
- og man kunne se hvilken retning ting tok.
Vi visste at dragen-
- ville gå fra knust, til reparert, til flygende.
Det er yndlingsscenen min, når vingene...
Jeg vet noe ille kommer til å skje.
John Powell har flotte, keltiske deler i musikken her-
- som jeg virkelig... Du føler at du er der.
En stor takk til Craig Ring og Kathy Altieri og belysningsteamet-
- som gjør at viken føles annerledes hver gang vi går dit.
Fordi det var et sett vi visste vi ville gå tilbake til, -
- siden Tannlaus er fanget der.
Jeg tror de fornyet den hver gang med et flott utseende.
Apropos fornyelse, dette er vår tredje gang i treningsringen.
Vi prøvde å finne forskjellige måter å holde den ringen interessant.
Akkurat som Oscar-utdelingen endrer på kulissene-
- i løpet av en sending, endret vi denne ringen-
- hver gang du gikk inn i den.
Første gang du gikk inn, var det bare stort og åpent-
- med Gronklen som flyr rundt. Den andre gangen adskilte vi den-
- med en labyrint, og tredje gangen adskilte vi den med-
- en slags grønnaktig tåke.
Så det føles alltid annerledes.
Hvem liker ikke det?
Dette var en stor mulighet for lyddesign også.
For vi visste at Randy Thom ville være i stand til-
- å få fram bevegelsene til denne tohodede...
...grusomme Hektehalsen mens den beveget seg rundt i sin egen røyk.
Det ble veldig spennende.
Hvor mange ganger fikk vi se opptaket uten vann? Det var...
Ja. - Det var vanskelig å legge til.
En av de tingene jeg liker med denne dragen til slutt, -
- da han dukket opp tent, var at det føles som et gigantisk leketøy, -
- på best mulig måte.
Når nesen er nær, ser man fine, små, blanke plater-
- på nesebroen. Jeg elsker denne fyren.
Alle ler av denne scenen. - Her er en fin... OK, dette er fint, -
- fysisk skuespill.
Og det er Jakob. - Det er ham igjen. Ja.
Og videre til montasje. Hver film trenger en montasje.
Denne skulle føles frisk og oppløftende.
Det er mye energi her.
Det hjelper oss med å fortelle mye.
Fordi vi visste at for at noe av dette skulle være troverdig, at vi måtte-
- prøve og feile for å lære å fly dragen.
Samtidig ønsket vi å bygge korthuset-
- på en prekær måte for Hikke, -
- slik at dobbeltlivet hans ble vanskeligere og vanskeligere å leve.
Noen vakre eksempler på belysning som, selvfølgelig, -
- Roger og Craig og Kathy og vårt fantastiske belysningsteam laget.
Noe av det som er vanskelig, er å lage nye lysvinkler.
Eller mange nye lysvinkler i en scene som dette.
Og de klarte å variere alt på en troverdig måte.
Man føler aldri at man resirkulerer noe.
Bare fordi vi nevnte det angående andre sekvenser, -
ble dette den motsatte av sekvensene som ble laget først.
Dette var faktisk en av de aller siste sekvenser som vi avsluttet.
Dette er et godt sted å nevne at vi opprinnelig startet med en Tannlaus-
- som var helt svart, og fant senere ut at vi måtte legge-
- på litt tekstur og mønster, -
- ellers ville han sett ut som et stort leketøy.
Så hvis du ser på ham nå, har han bittesmå flekker, -
- nesten som en djevelrokke, -
- og det hjalp masse.
Vel, han kunne nesten se altfor blank og svart ut.
Det var vanskelig å se ham i visse scener, tror jeg.
Ja, det var bra at vi begynte så sterkt-
- og så tonet det ned litt.
Det er også et godt tidspunkt å nevne selve utformingen av dragen.
Tannlaus dukket opp sent, -
- og han ble designet av to fyrer som jobbet veldig tett sammen.
Simon Otto, som var sjef for karakteranimasjon.
Og Takao Noguchi, som er en briljant designer og modellmaker, -
- på samme tid.
På alle de andre karakterene var hoveddesigneren Nico Marlet.
Menneskene, dragene. - Ja.
Og de samarbeidet. De er helt fantastiske.
Ja. Nico er ansvarlig for at alt føles gjennomført-
- i alle karakterene.
Og Tannlaus er faktisk den mest uvanlige.
Han skulle se litt annerledes ut enn de andre.
Han lander ikke, vikingene har aldri sett ham før...
Han reiser... Nesten som et spøkelse.
Så vi ønsket at han skulle være annerledes.
Som Dean nevnte før, han føles mer som et pattedyr, -
- i motsetning til de andre dragene som har hovedsakelig-
- en mer slags krypdyrfølelse.
Ga ikke du John Powell, komponisten, -
- spesifikke instruksjoner om hele montasjen?
Jo. Vi ville at montasjen skulle føles-
- som en sang med en slags sangstruktur.
Med vers og refreng, og...
Så det føltes enhetlig som ikke nødvendigvis var musikk.
Det var mer bare noe som førte alle bildene sammen.
Steinur er... - Vi lastet flere vikinger-
- på skipet enn opprinnelig fordi vi ikke ønsket at folk-
- skulle tro at de andre to skipene forliste.
Med hele mannskapet. - Nettopp.
Jeg vet ikke om noen følger med, men tre skip gikk ut, -
- og bare et kommer tilbake.
Men forhåpentligvis skjønner folk at alle vikingene fra de tre skipene-
- var på det ene.
Det er rart hvordan filmskaping handler om å kutte.
Nesten hver eneste sekvens startet omtrent tre ganger så lang-
- som den faktisk blir i filmen.
Og du bare fortsetter å redigere til du finner essensen av den.
Og alt som er unødvendig, blir bare luket ut.
Vi jobbet veldig lenge på en scene der Hikke-
- gikk ned til kaien med sin far for å si farvel til ham.
Og vi endte opp med en scene
der de på en måte sier farvel hjemme.
Faren drar virkelig den kvelden og uten egentlig å si farvel.
Dette er en super sekvens å snakke om.
Flysekvensene i denne filmen var en fantastisk mulighet, -
- og de representerer, tror jeg, noe av den mest detaljerte-
- og kompakte tenkningen i hele greia.
Det er en utrolig kompakthet her.
Simon ledet animatørteamet gjennom noe de kalte "flyskolen".
De tilbrakte en hel masse tid-
- på å studere flybevegelsene til forskjellige skapninger.
Flaggermus, fugler - alt de fant.
Derfor føles fysikken i filmen så ekte-
- fordi det var en svært bevisst tankegang-
- hos alle involverte. Vi bare ønsket at...
For at faren og innsatsen-
- og omfanget av verden skulle virke troverdig, -
- måtte fysikken være riktig.
Jeg må si, det er en av de mest effektive tingene i hele filmen.
Det var aldri et øyeblikk når en animatør gjorde flysekvenser-
- som ikke så overbevisende ut.
Den flyskolen var utrolig effektive.
En annen prestasjon var skyene.
Ja. - Brukte de ikke flere timer-
og endeløse dager på å få skyene riktige?
Det er et veldig kort, lite øyeblikk her, -
- men en fjelltopp kommer inn i bildet, akkurat der.
Jeg husker første gang vi så det, -
- og hvor effektfullt det var. Det er så kort, men...
Det føles som... OK, han er ikke langt fra bakken nå.
Tiden løper ut.
Du brukte mye tid på det opptaket, -
akkurat der, ikke sant, Chris? - Ja, det tok en stund.
Men det var verdt det.
Dette er flott. Her tar man læringskurven-
- ved å fly en drage, og øker farten på hele greia.
Jeg synes det er en veldig tilfredsstillende sekvens i filmen.
Han har vært så kjedelig om dette, og så motvillig til å lære det, -
- og han har laget en jukselapp. Han kaster jukselappen.
I dette øyeblikket, på slutten av fallet, flyr han, ellers er det over.
Det er en bra forløsning, for det er en spenning-
- til grunnarbeidet, byggingen av halen, -
- de korte flyturene, være bundet til det stupet.
Alt er bare til øyeblikk hvor vi-
- skal sprenge dørene av og la det være noe vidåpent-
- de kan utforske sammen.
Det er ønskedrømmen i en film med et flygende dyr-
- og et menneske, det skal være helt befriende.
Så det var et par måneder etter vi faktisk fikk sekvensen på bena, -
- denne du ser akkurat nå, -
- at vi innså at dette var litt tautrekking-
- mellom den opprinnelige Tannlaus og den nye Tannlaus.
Det var interessant at den nye Tannlaus vant-
- og den opprinnelige Tannlaus er i ferd med å bli kresen.
Men på slutten av sekvensen finner han-
- et behagelig sted ved siden av Hikke, som jo egentlig er hva som skjedde-
- med hans karakter under innspillingen av filmen. Han fant et bra sted å være.
Han er en flott karakter, men han er ikke lenger Tannlaus.
Hvis du noen gang ser denne kommentaren på en skjerm-
- hvor du kan se dette i stereoskopisk 3-D, -
- tror jeg at dette er en av dem som Craig Ring, -
- Gil Zimmerman, kaptein Phil 3D,
jobbet veldig hardt med å få dette til å fungere bra i 3-D-stereo.
Dette er en scene som trolig er den eldste i filmen.
Den kom veldig tidlig, -
- men det er typisk for Roger Deakins' effekt på filmen.
Bare det faktum at han var i stand til å isolere belysningen-
- og bringe den ned til to lys i et rom, med fyldige og mørke skygger, -
- er ikke noe man vanligvis ser i animasjon.
Jeg tror det er en klar trang, -
- til at når du har bygget detaljerte sett, så ønsker du å se dem.
Det er vanskelig noen ganger å la et sett som dette bare blø ut-
- inn mørket hvor man ikke ser noen detaljer.
Men det er tilfredsstillende.
Jeg liker å gi Dean æren for denne sekvensen.
Dette er en av sekvensene som Dean skrev.
Når Dean og jeg går inn i filmene, har vi en tendens til først å dele-
- sekvensene opp og skrive dem... Vi er i samme rom mesteparten av tiden.
Men vi skriver dem selv og deretter sender vi scenene frem og tilbake, -
- og arbeider på hverandres scener og gir notater osv.
Dette er en av scenene som startet med Dean, og endret seg ikke mye.
Hvis noe virkelig forandret seg i denne scenen, så ble den-
- redigert ned litt.
Det er et flott øyeblikk mellom far og sønn som...
Faren tror han endelig har knyttet bånd med sønnen, -
- noe han selvfølgelig ikke har gjort.
Men det er en uvanlig scene, synes jeg, i en animert film.
Og det er veldig... Det føles bare ekte.
Stedet føles virkelig. Forholdet føles virkelig.
Dette er en av de første sekvensene vi animerte, -
- som betydde at vi fortsatt utforsket karakterene. Og så, -
- fra scene til scene, er Hikke og Steinur litt annerledes.
Og vi hadde aldri tid til å justere, -
- men det er hyggelig å vise hvordan han har utviklet seg-
- når det gjelder fakter og uttrykk.
Mange ler av hatten.
Ja, jeg vet ikke. Ingen merket noe, -
- men det var ment å være en sekundær morsom ting-
- at de to hattene var så forskjellige i størrelse.
Og de skal matche.
Det er tydeligvis noe rart der.
Jeg tror ikke noen merker det, -
- men vi trodde at det ville bli morsomt.
Dette er en annen scene som var tre ganger-
så lang på et tidspunkt. - Ja.
Men når man samler det, så gir det mening, -
- og filmen begynner å fortelle deg, etter en stund, -
- hva det blir for mye av.
Og denne scenen gikk gjennom endringer-
- ettersom historien utviklet seg.
Jo sintere Astrid blir, dess mer liker jeg henne.
Og hun når et punkt i filmen nå-
- hvor jeg liker henne.
Hun er et friskt pust. Og dette...
Her er en hyllest til Gil Zimmermans kameraarbeid.
Det er håndholdte opptak her jeg synes er strålende.
Elsker det.
Det med Astrid er... ble animert av Dave Torres, -
- og han gjorde en fantastisk jobb med henne.
Raseriutbruddet med øksa, svinger den rundt mens hun...
Og dette... her. Det er et flott opptak.
Det bør sies at vi gjør mye planlegging på alle disse bildene, -
- men helt til slutt, etter at de er animert, -
- legger vi til noen detaljer i kameraarbeidet.
Og det er her vi legger til en følelse av håndholdt kamera, -
- en organisk bevegelse for å gjøre det komfortabel.
Vi gikk langt på denne filmen, både med kamera, -
- eksponering og belysning for å skape en effekt-
- av at dette virkelig blir filmet og at hele greia var ekte.
Vi prøvde å overeksponere noen steder her-
- så det føles som om vi ikke har kontroll på alt.
Den gamle damen, som var den eldste i landsbyen, -
- bestemmer vinneren i treningsklassen, -
- skulle ha en større rolle i filmen.
Hun skulle være byens vise og mystiker.
I en versjon av filmen som hadde mange profetier og magi.
Og vi droppet det raskt de første par månedene.
Og så ble hun bare enda en landsbyboer.
Det bør bemerkes at dette er en sekvens-
- som folk som jobbet på filmen, synes er morsom, -
- og i løpet av vår tidlige visninger innså vi at det ikke er morsomt-
- for andre når han blir oppdaget av henne.
Hva med når hun gjør dette? - Vel, jeg synes det er morsomt.
Akkurat... der.
Crewet syntes det var morsomt, men på visningene-
- ble folk stresset fordi de visste at hun-
- hadde kommet til bukten hvor dragen var, men vi følte ikke det stresset.
Vi hadde jobbet på filmen, så det var ikke overraskende for oss.
Det var morsomt at hun tok ham i denne løgnen, -
- og hun var veldig sint på ham. Men det var på første visning-
- at vi innså at det egentlig ikke var morsomt for andre.
På en god måte. De følte en fantastisk spenning.
Jeg husker en tidlig samtale vi tre hadde sammen, -
- hvor vi snakket om at Astrid og Hikke går sammen-
for å oppdage Drageøya og... - Det var din idé, Bonnie.
Jeg klapper meg selv på ryggen akkurat nå og tenker...
Hun gjør det faktisk. - At det fungerte-
- fordi dere sa: "Vi liker den tanken."
Du har rett. - Vi prøvde å bare få dem-
- til å gjøre noe sammen.
Men dere tok ideen og gjorde det fantastisk.
Fordi nå vet hun noe som, du vet...
Hun er med på hans plan, og konsekvensene av det-
- blir for store for Astrid. De blir store der.
Det er litt subtil animasjon som jeg vil bemerke.
Scenen hvor hun heiser seg opp. Hun henger på den grenen-
- og hun løfter seg opp, og vi er under henne.
Og det er et øyeblikk jeg synes er utrolig troverdig, -
- måten det ble håndtert på.
Det er her Tannlaus bestemmer.
En liten script-greie.
Jeg vet ikke om du vil kalle det script, men noe som var ulogisk-
- er at Hikke kontrollerte flyvningen.
Men Tannlaus tar nå over. - Ja, egentlig.
Man må ikke tenke mye på dette. Hvis det virkelig måtte to til for å fly, -
- så er de så uenige om hva som burde skje her, -
- at hele greia burde bryte sammen.
Vi er klare til å gå inn i en sekvens.
Chris, er dette din favorittsekvens, det vi kaller den romantiske flyturen?
Det en av dem. Ja, det er en annen sekvens hvor vi klarte-
- å slå av dialogen og bare være, ikke sant?
Det er også et øyeblikk hvor vi virkelig kan nyte flyvningen.
Alt flyr: Måten kameraet forholder seg til dragen, -
- mens han gjør sine ting, måten vi veksler mellom opptak.
Poenget med denne sekvensen var jo å fremkalle-
- tanken om utvidelse, både i dem selv og utenfor.
Det andre vi prøvde å gjøre, og ikke for mye, -
- men å forsiktig forvirre folk.
Tanken på at vi drar unna bakken, og vi gjør vårt beste-
- i disse bildene til knapt noen gang å vise bakken.
Når de er i skyene, er det bare landskap.
Dette er spesielt et av øyeblikkene hvor det ikke er opp eller ned.
Og jeg må hedre Gil Zimmerman for dette opptaket, -
- et av opptakene i hele filmen som folk snakker om.
Og han laget dette, og jeg synes det er strålende, -
- og det er effektfullt, og det oppnår den slags forvirringen-
- som gjør at du føler at du har forlatt bakken, -
- og nå er du oppe i skyene.
Og jeg tror at Astrids oppdagelse er... Du er med Astrid i å oppdage-
- hele denne fantastiske verdenen som Hikke kjenner, -
- og han deler med henne, som jeg synes er så rørende.
Dette er yndlingsmusikken min.
Det er vakker musikk.
John kom med dette tidlig, -
- og det var en fengende melodi som vi sto ved-
- for å forsikre oss om at den ikke ble kludret med.
For vi elsket den.
Det er et fint øyeblikk at de flyr innenfor synsvidde av Borkøy, -
- men vi vet at ingen vil se dem-
- for dragen er usynlig om natten.
Og i strukturen av historien, -
- blir hun den første vikingen som forandrer mening-
- og ser drager i et annet lys, -
- det er et hint til hvordan resten av vikingene-
- har mulighet til å ombestemme seg.
Ja, fordi Astrid blir vanskeligst å overbevise, -
- bortsett fra faren.
Dette var et øyeblikk som opprinnelig fikk musikk, -
- men som vi besluttet å tone ned litt.
Den går på et lavere nivå under, -
- så den er der på et subliminalt nivå.
Men vi ville åpne opp for Randy Thom og hans lydfolk-
- for å overta, -
- og la oss føle hvordan det er å være omgitt av hundrevis av drager.
La meg spørre deg, i det som kommer nå, er flodhesten fremdeles med, -
eller var det bare midlertidig? - Ja. Der er den. Den er der.
Er det flodhesten? - Det er flodhesten fra Madagaskar.
Mer morsomt trivia til et cocktailparty.
Bare så du vet det. Imponer dine venner.
Ja, crewet laget folkemengder og alt dette...
Som jeg sier, det er ganske kompliserte opptak.
Det er stunder i disse filmene hvor du blir 14 år gammel igjen, -
- og det er et av de øyeblikkene for Dean og jeg.
Når vi vipper kameraet opp og ser det gigantiske fjellet, -
- med elver av lava som renner ned på utsiden av den, -
- føler du deg som et barn, veldig spent.
Jeg tror vi tar for gitt, du vet, at det er...
Hvert element i hvert bilde må lages i disse filmene.
Som apropos til Deans kommentar om at spontanitet er...
...noe du må jobbe for.
Det bør nevnes at hver gang vi laget en flysekvens i disse filmene, -
- var den enkleste måten å planlegge den på, -
- selv det å klekke den ut, å ha et lite modellfly i rommet, -
- som du kan ta opp og faktisk holde opp.
Det føltes som å være syv år gammel, -
- og var nettopp ferdig med en Spitfire-modell, -
- og du kan nå fly den rundt i rommet.
En avdeling som ikke får mye omtale, -
- men de er helt avgjørende, spesielt i en film som dette, -
- er folkemengde-avdelingen. De gjør det våre animatører gjør, -
- men de gjør det en masse. Og så de utvikler de atferd, -
- flyvning eller å bare stå rundt, eller bare forskjellige væremåter, -
- som er nødvendig for sekvensene.
Og så kunne vi kopiere den væremåten-
- til millioner av drager. Det er som tusen der oppe.
Så Sean Fennell og hans gruppe er ansvarlige-
- for at verden føles så full.
Dette er nok et godt sted å påpeke den subtile belysningen-
- som vi fikk.
Alle tre har bakgrunn i tradisjonell animasjon, -
- så å komme inn i denne subtiliteten-
- når det gjelder lys og form, er virkelig utrolig.
Jeg vet at Bonnie har allerede gjort det i Over The Hedge og Toy Story, -
- men for Chris og meg, å få tilgang til de verktøyene, -
- alt fra strukturer, håret, pelsen, stoffene, -
- men også bare subtiliteten man får i uttrykkene.
Og måten det er belyst, selvfølgelig, er superviktig.
Det var nytt for oss og et virkelig forbløffende eventyr-
- å finne ut av det.
Det dreier seg alltid om å støtte historien, -
- og Chris og Dean gjorde en god jobb med-
- å fortelle mannskapet-
- hva de ønsket og fikk en fantastisk gruppe kunstnere-
- til å levere bra ting hver dag.
Du har rett. Og når du kommer inn i en miks som dette, -
- må man virkelig passe på sin egen jobb i filmen.
Og Chris og jeg prioriterte alltid historien først.
Og det var det vi gjorde i en god del av tiden vår.
Vi skrev manuskriptet og løste øyeblikkene.
Og snakket med hver artist og tekniker på filmen-
- ut fra et historieperspektiv og lot dem gjøre det de er best til.
Og jeg synes at det fungerte som et velsmurt maskineri.
Dette er flott animasjon av Kristof av...
Steinur. - Serrand.
Ja, Kristof Serrand er virkelig en fantastisk animatør.
Han fant Steinur på en flott måte.
Helt fra begynnelsen.
Ja, Kristof har en forbløffende evne-
- til å gå utover det klisjéaktige og finne noe som er veldig unikt.
Veldig imponerende.
Vi diskuterte mye om denne sekvensen, -
- og hva som skulle skje, -
- fordi et av problemene med hele greia var at vi ville at Tannlaus-
- skulle redde Hikke. Og opprinnelig stuet vi Tannlaus i nærheten, -
- som mange syntes
det var merkelig av Hikke å gjøre.
Så til slutt ville vi bare la ham være i bukten-
- og la ham overhøre hele greia.
Tidligere kom han seg aldri ut av bukten uten hjelp.
Men fordi hans lille venn er i trøbbel, er han i stand til å komme ut.
Se på dette bildet. - Bare ren viljestyrke.
Vel, denne fyren er flott. Dette er Monstrus Mardraum, -
- og vi bestemte oss for en stund siden, at hver av dragene...
Vi hadde et luksusproblem når det gjelder antall drager-
- som faktisk er i filmen. Men vi besluttet at denne fyren er-
- rockestjerna blant dragene, og at han nyter hele greia.
Ingen av dragene unngår en kamp, men av alle drager,
- nyter Monstrus Mardraum den. Han nærer seg fra energien fra mengden.
I alle visningene vi har sett til nå, -
- så elsker barna..."Vi elsker dragen som setter fyr på seg selv!"
De bare elsker det. - Og det andre er-
- at denne fyren er utrolig kompleks å flytte rundt på.
Hvis du tenker på de ulike delene som må ivaretas i denne fyren.
Dette var en svært viktig scene i filmen, -
- og det var mye diskusjon for å få det til.
For det var lidenskapelige krangler-
- om hva han skal si og hva som skal skje.
Vår strålende historie-kunstner, John Puglisi, ja, -
- laget dreieboken til denne, tror jeg.
Ja. John Puglisi er ansvarlig for mange scener i filmen, -
- sammen med Alessandro Carloni og Tom Owens, -
og Tron Mai. Helt utrolig. - Johane...
Johane. Jepp. ...Matte.
En stund diskuterte vi hvorvidt han burde ha brakt-
- Tannlaus inn i ringen
- for å vise alle at de egentlig ikke er farlige.
Og vi bestemte at det ville være en for stor risiko.
Og Hikke ville aldri egentlig gjøre noe slikt.
Sannsynligvis ville han beskytte Tannlaus for enhver pris, -
- det er derfor Tannlaus måtte inn i ringen-
- på eget initiativ, av egen fri vilje.
Det er en stor liten eksplosjon der inne.
Kampen til... nesten til døden for de to dragene.
Denne kampen tok lang tid å lage.
Det er ufattelig kompleks animasjon mellom disse to dragene.
Og Tannlaus prøver å beskytte Hikke.
Ja, den animasjonen ble arrangert av en fyr ved navn Olivier, -
- og han gjorde en utrolig jobb. Han er en utrolig dyktig animatør.
Dette er en av mine favorittscener.
Dette var en av de scenene vi tok opp med Gerard og Jay sammen, -
- overfor hverandre i et studio i New York.
Og som følge av krangelen-
- og måten de spiller mot hverandre på, føles det så naturlig.
Det er ikke noe du kan oppnå når du tar opp skuespillerne hver for seg.
Kombinasjonen av belysningen og dette vakre rommet...
Stillheten og atmosfæren, -
- gjør at man får en super følelse, -
- den private krangelen som gir filmen så mye makt.
Og det er bra skrevet. Jeg må gi dere ros for det.
Det er veldig bra.
Du vet, det er...
Intensiteten i dette øyeblikket...
Fordi jeg tror alle forstår hva Steinur føler.
Han er flau og sint fordi han ble lurt.
Men i en scene som kommer-
- er vi i stand til å se bare et lite glimt-
- av smerten som han føler. Og det er rett etter-
- han kommer ut av døren, en subtil animasjon av Kristof.
Som balanserer alt vi har sett Steinur gjøre, -
- og det er... her.
Ja, han er helt satt ut. Det påvirker ham.
Og så får han kontroll og går videre.
Men akkurat i det øyeblikket-
er han overveldet. - Og det var et forslag-
- av Bill Demaschke, -
- som har en utrolig historieintuisjon.
Bill er leder av kreativ produksjon i DreamWorks, -
- og en god partner for oss.
Han er en flott sjef, for han forstår historie og han er en filmfan, -
- og han er alltid entusiastisk.
Han og Jeffrey Katzenberg er bra publikum.
De prøver alltid å legge til tanker, fra publikums synspunkt.
De har overblikket i tankene når de gir oss innspill.
Dette er et av mine favorittøyeblikk i filmen, -
- fordi jeg husker jeg så Ringeren i Notre Dame som barn, -
- og jeg elsker måten han ble lenket fast-
- og fikk frukt kastet på seg.
Og det blir så mye sympati for karakteren.
Så det var fint å kjede Tannlaus fast, ha ham bundet og mishandlet.
Dette er et annet øyeblikk som ble med sent.
Da vi innså at vi hadde ingen-
- slutt på andre akt, bunnivået for Hikke.
Han hadde nesten umiddelbart gått til handling, -
- og nærmet seg ungene for å få dem på sin side.
Chris tok ledelsen i å skrive denne scenen, -
- for å komme til bunns i den, -
- prøve å belyse hvorfor han ikke drepte dragen-
- og hvordan det gjør ham annerledes.
Astrid spør ham ut, og er bestemt-
- på å få ham til å innse at hans øyeblikket av svakhet ikke var svakhet.
At det er en styrke.
Et supert øyeblikk i forholdet-
- mellom Hikke og Astrid og...
Det er fint å se de forskjellige synsvinklene på den samme hendelsen.
Hikke har skjult dette så lenge, -
- at han ser det bare som en skam, -
- men Astrid vet at verden er i ferd med å endre.
Det er noen scener i filmen der vi klarte å arrangere-
- sånn at alle jobbet mens et par animatører-
- virkelig tok ledelsen. Og i dette tilfellet, -
- Jakob Jensen for Hikke og Shaggy Hornby for Astrid, -
- gjorde alle scenene, og det merker man virkelig-
- for man får en så stor, konsistent ytelse fra dem.
Det er sant. Du får en bra oppbygging og overgang, -
- en kurve som går gjennom hele sekvensen.
Det er her Steinur er fast bestemt på å gjøre det han skal gjøre, -
- uansett hva Gugge sier til ham.
Dette er bra skuespill fra Gugge.
Craig Ferguson gjorde en god jobb her.
Han blir sitt bablende jeg når de seiler til sin undergang.
Han har en bra nervøsitet, men på samme tid, -
- har han ekte solidaritet med det Steinur og de andre vikingene-
- velger å gjøre. Så han er ikke feig.
Men han spiller i hvert fall ut nervøsiteten-
- som vi ønsket at alle vikingene skulle føle.
Det er vanskelig å forstå hvor vanskelig det er for skuespillerne-
- å komme inn i et vanlig rom uten å se noen bilder-
- av hvordan scenen blir.
Bare Chris og Dean sitter der og sier...
Prøver å male et bilde for dem så de skal kunne spille.
Craig var spesielt god på å bidra.
I kombinasjon med Fabio, sjefanimatøren, -
- som er en utrolig animatør.
Vi hadde to klippere på filmen vår. Vi startet med Darren Holmes, -
- og han var der for det meste av produksjonen.
Og mot slutten kom Maryann Brandon rett fra Star Trek.
Og dette var et av de områdene hvor hun hadde stor innflytelse, -
- fordi hun foreslo å kryssklippe disse scenene-
- av Hikke som prater med tenåringene i ringen, -
- og vikingene som prøver å finne øya.
Og det legger faktisk mye energi til begge scener, -
- og gir deg en følelse mot klimaks.
Maryann og Darren jobbet bra sammen.
Det var så mye å gjøre på så kort tid som, for å være ærlig...
Det var mer enn nok arbeid for én klipper.
Og hele vårt klippe-team gjorde en utrolig jobb på disse greiene.
Dette er et av favorittøyeblikkene mine i filmen.
Jeg elsket ideen om at han ville... at det ville være en summing-
- av drageekko-
- som bygger seg opp til et øredøvende nivå.
Og så når han treffer sanden eller steinene-
- på øya, blir de helt stille.
Dette er også et fint eksempel på økonomi.
Da det kom til stykket, var dette en mye lengre scene, -
- men vi innså at vi kunne fortelle med færre opptak-
- bare ved å foreslå at det Hikke har lært, -
- kunne overføres til andre tenåringer og avslutte med en replikk.
Og vi panorerer over og innser at de andre dragene er sluppet fri.
Det gir et hint til slutten uten at det blir altfor eksplisitt-
- om å trene dem.
Det er sekvensen vi kaller "Dragetreneren".
Vi går inn i den delen av filmen nå-
- som overrasket selv Craig Ferguson og Gerard Butler.
De trodde de visste hva filmen skulle være om, -
- og nivået på handling og humor.
Og så kom klimaks.
Og første gang vi viste et par scener til Craig Ferguson-
- og hans lille gutt på kinoen, -
- ringte han Gerard Butler og sa:
"Du aner ikke. Den blir veldig stor."
Så Gerard ønsket å se dette straks.
Filmen tar en interessant vending-
- når det gjelder opptrapping av action og intensitet og...
Det skjer når du har en besetning av mennesker som er så begavede, -
- fordi du foreslå en sekvens som dette og du begynner å skrive en sekvens-
- som dette og foreslår en slagscene-
- hvor en enorm drage skal bryte seg ut av siden på et fjell, -
- og den skal jage vikinger og ødelegge skipene deres.
Idet det begynner å bli animert, og idet effekten begynner å komme inn, -
- og belysningen kommer... Det er ikke før da, -
- og det er lenge etter du først skriver en sekvens som dette, -
- at du virkelig forstår omfanget av det du startet.
Og det er virkelig et tilfredsstillende...
...format på dette.
Igjen... - Ros til effektavdelingen, -
- for dette hvor han bryter seg ut av fjellet, -
- og dragen bruker sine gigantiske skuldre på den siste biten av muren.
Det utrolige med vår effektavdeling:
Matt Baer og Craig Ring og alle involverte, -
- er at de nesten aldri sa nei.
Vi foreslo latterlige ideer, -
- og de ble begeistret.
Jeg tror de så dette som en mulighet, -
- til å vise hva de kunne gjøre. Og de leverte varene.
Jeg må bare si en svært kompleks miksing, lydmiksing, -
- i forhold til balansen av effektene og dialogen og musikken.
Jøye meg.
Det er fokus på detaljer som virkelig får dette til å fungere.
Det er måten flammene kommer ut av dragen på, -
- omfanget av de primære og så sekundære reaksjoner-
- når flammen treffer et skip og slanger seg rundt en mast.
Vi har alltid visst at Steinur, i sin stahet, -
- ville skape strid mellom vikingene, -
- og superdragen.
Men vi tenkte at slaget-
- skulle stå på stranden på Borkøy, som er deres landsby og øy.
Og sa: "Hvorfor ikke bare ha kampen-
- på stranden ved dragehiet?"
Og det var en genial idé og den fungerte veldig bra, -
- for nå har vi et helt annet utseende til avslutningen.
Du er på et helt annet sted, og det er bare mer utfordrende...
Som gjør at barna kan komme til unnsetning.
Som vi alle elsker og alle heier på.
Det er en interessant scene, for Steinur pleide å si: "Han er, ikke sant?"
Det ble en for rask vending da vi innså at vi trengte ham-
- til å dvele litt mer på karakteren for å gi ham nødvendig dimensjonen.
Vi trengte mer tid og han måtte fundere litt på det-
- før vi kommer til redningen av Hikke og deretter-
- de sterke, forløsende ordene.
Jeg tror på dette punktet at alle var kommet i siget.
Vi har utrolig animasjon med drager, -
virkelig troverdig flyvninger, og vakkert kameraarbeid.
Og belysningen var utrolig, effektene.
Alt gikk på skinner.
Dette var virkelig høydepunktet av vår...
Crewet var under press for å bli ferdige.
Man merker det ikke, men det var en av de mest stressende-
- delene i filmen når det gjelder tidsplan.
Man går alltid tom for tid, før noe annet.
Og dette var en av sekvensene vi ventet med helt til slutt, -
- fordi historiefortellingen var et puslespill, -
- og det var også en samlebøtte.
Vi ville ikke ta fatt på det.
Få det til å fungere... - Det Dean snakker om, -
- han snakker spesifikt om den lille mikro-biten her-
hvor alle går i strid.
Det fyller tomrommet mellom den siste kampen mellom Hikke-
og den gigantiske dragen og når vikingene blir angrepet av den store.
Det var vrient, for vi ville ikke at de skulle å være inkompetente, -
- men samtidig ville vi ikke at de skulle bekjempe dragen.
Så det er et øyeblikk av tapperhet.
Det er en gjeng som egentlig ikke vet hva de gjør, -
- men de hopper i det likevel for å hale ut tiden.
Du må tro at dette er en del av Hikkes store plan, -
- men så sier han aldri det. Men vi...
Han sier det aldri til oss, publikum, men...
Denne lille sekvensen kom også sent.
Dette kom også fra Bill, at han virkelig trodde-
- at vi kunne presse handlingen enda et hakk.
Så denne delen... Det er ingen liten avgjørelse-
- å få karakterene våte.
Og la dem bli våte var viktig.
Jeg husker vi brukte ganske mange dager-
- på å diskutere muligheten av denne sekvensen, og...
Spesielt så sent på timeplanen, fordi vi hadde så lite tid til...
Merkelig nok er det lettere å sette en karakter under vann enn det er-
- å ha en karakter stående våt og dryppende.
Så vi måtte være forsiktige med overgangene-
- mellom overflaten og under.
Det er et eksempel på Bill Demaschkes flotte historieinstinkter.
Han visste det var en mulighet å gjøre det enda mer heroisk, -
- og gi Steinur et glansøyeblikk.
Og alle av oss er med på det.
Noen sier: "Hvorfor ikke sette ham under vann?" "Ja, OK. "
Og Steinurs unnskyldning, den var vanskelig å få til å fungere.
Ja, det må være ekte. - Det måtte være ekte, og det måtte-
- være ordknapt, for det var midt i slaget.
Så han måtte si akkurat nok til å motivere Hikke til å ta av der oppe, -
- vitende om at han hadde troen til sin far.
Det var også timing, for hvis han sa det for tidlig, -
for fort, ble det morsomt. - Ja.
Utilsiktet morsomt.
Den store drage ble faktisk utformet sent også.
Han, sammen med Tannlaus og noen få modifikasjoner på Hikke og Astrid, -
- var egentlig de eneste som ble utformet da vi tok over filmen.
Vi visste vi trengte en stor, fæl drage med alle slags...
Et søtt, lite øyeblikk. - Beklager at jeg avslørte det, men...
Tannlaus redder Astrid. - Så dette er...
Vi går inn i området der jeg tar helt av som nerd-
- når det gjelder flyvesekvensene.
En av de tingene vi virkelig ønsket å få ut av denne saken, -
- er ideen om at å fly på en drage ikke var lett eller behagelig.
At når du kommer opp i de hastighetene, at det ble faktisk voldsomt, -
- og at det var en fysisk aktivitet-
- å fly på av Tannlaus' rygg.
Og i den stupescenen prøvde vi å få det frem.
Historiesjefen vår, Alessandro Carloni, jobbet et par netter-
- bare for å lage dreieboken.
Ja, han tok virkelig ledelsen-
på denne kampen, dette klimakset. - Dette slaget, ja.
Og virkelig løste mange scener og fant tempoet.
Dreiebøkene hans var så intensive, -
- og virkelig grenset til å være fullt animerte, -
- de etterlot ingenting til fantasien.
Han var den som først forestilte seg dette slaget-
- mot mørket på himmelen, -
- hvor Tannlaus skulle komme tilbake.
Han kom ut av den mørke himmelen og så dro han tilbake til den.
Det var der han virkelig fant sin styrke, -
- han styrtet frem og tilbake i mørket.
Men det var en bra mal for Gil og Craig og alle-
- som kom for å gjøre kameraarbeidet og belysningen, og det var...
Det er én ting at vårt miljø, -
- øya og vulkansk aktivitet, -
- virkelig ga oss fordelen med... Vi kunne formørke himmelen-
- med aske og gjøre dette slaget i mørket troverdig.
Det er et enormt utstillingsvindu for Craig Ring og Matt Baer, -
- og effektavdelingen.
De får det til å se uanstrengt ut.
Et av yndlingsopptakene mine.
Når den spyr flammer i alle retninger.
Viser vi ikke Jay Baruchel...
Jeg tror vi kjørte en liten del av den.
Kanskje layouten eller dreieboken, og han kom med noen kommentarer.
Det var mot slutten der. - Å, ja. Han gjorde noe live...
Improvisasjoner til...
Dette er konklusjonen på øyeblikket du så på stranden, -
- den lille dragens gass blir antent av Tannlaus, -
- og han sprenges fra innsiden.
Som er grunnen til at det ble med, -
- for vi måtte forberede dette lille øyeblikket.
Vi ønsket også et øyeblikk der Tannlaus' hale ble oppløst, -
- og han ville gå tilbake til å være dragen han var helt i begynnelsen.
Så gjennom dette ser du halen i sitt siste øyeblikk.
Monstret er... Ikke monstret.
Det vi kaller Den røde død, som er gigantdragen.
Den gigantiske dragen er faktisk fem ganger større enn normalt, -
- bare så vi får effekten av ham-
- når han flyr opp på ryggen.
Dette opptaket ser fantastisk ut i 3-D-stereo. Ting flyter.
Ja, det var imponerende hva Gil og Phil McNally, -
- og alle som er involvert i 3D-effekt, -
- klarte å lage, for de fant måter å forbedre-
- historiefortellingen uten å være distraherende.
Den verste versjonen av 3-D er når du føler at du blir lekt med-
- som publikum og påminnet at du sitter i en kinosal.
Hvis det støtter historiefortellingen og trekker deg inn, -
- får man innlevelse.
Det er svært effektiv og det er det vi ønsket å gjøre.
Hvis du lytter til dette og har ikke fått se den i stereo 3-D, -
- håper jeg du kan. Det er virkelig en nytelse.
Noe av det interessante vi arbeidet med på dette punktet i filmen...
Det er mange animerte filmer som har en tendens til å ende-
- før filmen slutter. Det er ikke akkurat en gigantisk overraskelse-
- at Tannlaus tok Hikke under sine vinger.
Det er en av grunnene til at vi ikke forsøkte å spille Tannlaus' vekkelse-
- som en overraskelse om at han var virkelig i live.
Så selv om det er veldig subtilt, og vi har ham helt stille...
Han puster gjennom hele denne sluttdelen av filmen.
Men vi beveger oss mot noe som holdt historien i live, -
- og holdt historien gående, -
- som er skaden Hikke fikk i dette gigantiske klimakset.
Og det var mange grunner til at denne delen-
- med Hikkes fot ble med i filmen, -
- ikke minst mens filmen... idet sekvensene-
- ble ferdige, ble omfanget av slaget klarere for oss.
Det ble mer og mer utrolig, -
- at noen kunne ha kommet ut av dette uskadet.
Det føltes riktig fra et historiesynspunkt at Hikke-
- kunne holde ut en lignende skade på Tannlaus, -
- og på en måte utfyller de hverandre på slutten av filmen.
Det håndteres på en poetisk måte, -
- og uten å måtte være overtydelig og bruke mye dialog-
- som ville gjøre det falskt, men å behandle det som...
Med en viss respekt og poesi, fungerte det faktisk.
Det var også et perfekt samvirke av hendelser.
Det var et møte som vi hadde med Jeffrey.
Vi har periodiske historiemøter-
- om tilstanden i filmen, og Jeffrey presset oss-
- til å gå videre med slutten på filmen.
Han følte at slutten på filmen var litt...
Litt lett, sammenlignet med andre ting vi hadde gjort.
Han oppfordret oss til å finne nye løsninger til slutten av filmen.
Noe ikke helt forventet. - Absolutt, ja.
Opprinnelig ble denne scenen faktisk spilt inn alene, -
- hvor Hikke våkner opp og han innser at foten er blitt erstattet.
Og han taklet det alene.
Så vi hadde en visning hvor vi viste Steven Spielberg-
- hvordan vi lå an med filmen, og en av hans viktigste kommentarer...
Han var veldig rosende, men en av kommentarene han hadde, -
- var at han elsket å være en del av hemmeligheten, -
- og båndet Hikke hadde med dragen.
Han følte at i filmens tredje akt, -
- at forholdet ble redusert til noe à la-
- en cowboy og hans hest.
Så han forfektet at Hikke skulle våkne-
- med Tannlaus i rommet, slik at når han tar sine første skritt på sin nye fot, -
- at Tannlaus skulle være der og støtte ham. Og det var en god idé.
Vi brukte den, og den fungerte som bare det.
Dette er Hikkes nye verden og hvordan den er endret på grunn av Hikke.
Det jeg elsket var... Vi var ikke sikre om foten.
Vi virkelig likte tanken selv, men vi testet den på et publikum.
Og en av de første tingene, en av de første kommentarene, -
- fra det voksne publikumet, fokusgruppen etterpå, -
- er at de sa at uansett hva du gjør, ikke fjern delen med foten, -
- for de responderte på det, -
- og de syntes det var bra og budskapet var interessant.
En gutt rekte opp hånden og han sa:
"Det var trist fordi Hikke mistet noe, men han fikk mye mer."
Jeg tenkte: "Det var virkelig observant for en gutt på hans alder."
Det var en interessant stund.
Som filmskaper, var vi veldig spente på ideen om denne manglende foten, -
- og reparasjon, og hvordan vikingene ville akseptere ham, -
- fordi det er naturlig i samfunnet deres.
Vi var veldig glad i den. Og jeg tror det er alltid mye nervøsitet-
- under en slik visning. Det er sårbart. Det er bare sånn det er.
Og publikum ville forsvare det.
De forsvarte det fordi de kunne forstå-
- at det var en svært dristig ting å gjøre i en animert film.
Så de følte sårbarheten, og løp til for å støtte det, -
- som var et stort øyeblikk.
Det er et av øyeblikkene jeg aldri glemmer etter å ha laget denne filmen.
Det er også en så stor mulighet å vise frem den utrolige art-direction-
- som Pierre-Olivier Vincent ga filmen. Vi kaller ham POV.
Det er enklere.
Men all designen, de fantastiske bygningene og omfanget av alt, -
- det har karikatur akkurat som karakterene, -
- men det er gjengitt med realisme så alt er troverdig.
Det var så hyggelig å ha denne jakten.
Vi hadde ikke effektbudsjett til å fly dem gjennom skyene.
Så vi sa: "Vi skal være beskjedne. De kan fly rundt i byen."
Jeg er så glad vi gjorde fordi det gir deg en så stor mulighet for 3-D, -
- men også for å få en siste reis, en fin solopplyst reise-
- gjennom den lille landsbyen.
Denne sangen ble brakt til oss av Jónsi, -
- som er vokalisten i det islandske bandet Sigur Rós.
Og hans soloarbeid er så lyst og lykkelig, -
- at vi ba ham lage en sang til oss til rulleteksten.
Så han tok en titt på filmen i London mens vi spilte inn musikken, -
- og han reagerte på det på en positiv måte.
Han hadde en følelsesmessig reaksjon så han ville absolutt gjøre det.
Og han skrev sangen på to dager, eller noe sånt.
Den er lystig og glad, og det er bare en flott måte, i våre følelser, -
- å avslutte filmen på.
Du vil bare trampe takten og feire filmen.
Det bør påpekes at dette er Nico Marlets tegninger.
Tannlaus-tegningene var Simon Ottos, men dette er Nico Marlets.
Og han tegnet...
Det må være tusenvis av drager til denne filmen.
Dragene representert i filmen er en liten brøkdel av de-
- han faktisk skapte og tegnet. Og han er bare en strålende kunstner.
Og hans tegninger er utrolig bra.
Så det var to steder i filmen - rulleteksten er en av dem -
- at vi var i stand til å bruke tegningene, den andre er boken, -
- som du la merke til før, det er hans tegninger i boken.
Den "Art Of"-boken, -
som er et hyggelig bevis på... - Pluss...
Ja, vel, men også boken som... - Som Cressida skrev.
Ja, men også den som Hikke faktisk går gjennom.
Jeg ville nevne Kressida Cowell, selvfølgelig, forfatteren-
- av boken Dragetreneren.
Ja, hun hadde noe med dette å gjøre.
Hun var en stor tilhenger av film og...
Det er boken. - Absolutt.
Det er boken som hun skrev. - Laget noen gode karakterer, -
- hadde en virkelig morsom tone. Vi har definitivt...
Chris og Dean i skriveprosessen av historien og manuset, -
- avvek fra... Det er egentlig mer en opprinnelsehistorie.
Men jeg må gi Kressida ære-
- for å ha skapt denne verden som vi elsker å være en del av.
Jeg tror vi virkelig holdt på ånden-
- av vikingen som forandrer verden, og så mange av elementene-
- var hentet fra originalmaterialet, og vi bare jobbet ut fra det.
Når vi skal nevne folk i produksjonen, må jeg si at vi hadde-
- et flott produksjonsteam. Det er hundrevis av mennesker, -
- det skal en liten by til for å lage disse filmene.
Jeg må si en av dem... Vi nevnte ham noen ganger, -
- men snakket ikke nok om han. Han heter Simon Otto, -
- sjef for karakteranimasjon. Alt han brakte med seg, -
- belevenheten, og språket i skuespillet.
Noe vi virkelig ønsket å få ut av denne filmen, er troverdighet.
Man har så mange utrolig ting som vi prøver å oppnå-
- i en utrolig verden, og du fyller verden med drager.
Dragene... Og hvis de skal se sånn ut, -
- er de nødt til å være troverdige når de beveget seg.
Og Simon klarte denne monumentale oppgaven-
- med så godt humør, -
- og gjorde det til en glede for oss.
Vi kom og så dagsproduksjonen hver eneste dag.
Det var sånn vi gjerne avsluttet dagen.
Og det var virkelig et av dagens høydepunkt og komme inn og se-
- hvordan alt lå an, og besøke animatørene, -
- og se alt de hadde gjort.
Simon var en gigantisk del for å holde denne filmen på skinner, -
- og holde det morsomt. Vi hadde stram tidsplan, -
- og han fikk det til å virke enkelt.
Vi hadde en samling av virkelig gode kreative sjefer, -
- som var også gode ledere. De håndterte de andre kunstnerne, -
- og hadde tid og ressurser til å virkelig-
- lage det jeg vet Chris og Dean var ute etter på lerretet.
Forhåpentligvis bedre enn hva de så for seg.
Vet du hva? Jeg kunne aldri ha forestilt meg-
- en verden som var så komplett.
Så troverdig og så rik.
Jeg tror, du vet, bare det... Alt om denne filmen,
Jeg digger måten vannet ser ut, -
- hvordan skyene ser ut, steinen, gresset, -
- vikingenes skjegg, metallet de går med.
Herregud, vi fikk ikke engang snakke om hvor vrient skjegget var.
Du store. - Hår er en annen ting-
- som er utrolig komplekst.
En annen ting er de påmalte bildene i filmen, -
- skyene er virkelig vanskelig å få til, -
- og det så helt perfekt ut i de tre-dimensjonale elementene.
Jeg ble imponert hver gang de kom inn med disse de påmalte maleriene.
Vel... - Nydelig gjort.
Håper dere likte filmen. - Ja. Takk så mye.
Hvis du hørte på til slutt, takk for at du lyttet.
Det var virkelig en glede å være del av denne filmen, -
- og å arbeide med alle disse kunstnerne. Det er noe som når du er et barn, -
- hvis du vokser opp som Dean og jeg, og du tegner fordi du elsker det...
Tanken om at du kan eventuelt gjøre tingene du elsker til en jobb, -
- at du faktisk kan gjøre det hele tiden, er helt utrolig.
Og vi får møte disse fantastiske kunstnerne, -
- og sette tingene sammen. Det er utrolig inspirerende, -
og det er en stor glede. - Det er en fantastisk reise.
Takk, Chris og Dean, for å la meg være en del av den.
Takk, Bonnie.
Takk, DreamWorks, for tilliten med Dragetreneren.
Vi har nytt hvert minutt av den.